АРХЕТИП ДОМУ В РОМАНІ С. ЖАДАНА «ІНТЕРНАТ» - ГЕРАСИМЕНКО, Н. В. (АКАДЕМІЧНІ СТУДІЇ. СЕРІЯ «ГУМАНІТАРНІ НАУКИ», 2022)
Стаття присвячена образу Дому в романі сучасного українського письменника С. Жадана. Дослідниця визначила різні проєкції архетипу, схарактеризувала особливості найголовніших з них. Зокрема, зауважено, що у творі автор оприявнив дві площини архетипу. У первинному його вимірі – це просторове представлення Дому у локусі будинку – архетип постає як втілення оселі й родової пам’яті. Окрім цього, метафорично проартикульовано кризовий стан і душевну роздвоєність головного героя. Також авторка зазначає про ще одну площину архетипу – внутрішній, метафізичний Дім: цей вимір постає через думки, зустрічі, умовививоди і пізнання головним героєм самого себе. Бінарною опозицією до архетипу Дому в романі є «не-Дім», тобто тимчасовий притулок, інтернат. Ця проєкція у міркуваннях головного героя накладається на всю територію регіону: більшість персонажів почуваються і поводяться як вихованці інтернату. Інфантильність підопічних прямого й метафоричного державного закладу, своєю чергою, призводить до колективного штучного сирітства і травмування та екзистенційного безпам’ятства. Також через призму модифікацій топоніму проаналізовано й моделі поведінки персонажів роману. Додатковим локусами в романі задля розкриття характерів, і зокрема, соціальної ініціації й ідентифікації головного героя виступають вокзал і сад. Такі проєкції архетипу Дому дають змогу авторові представити кількарівневий текст з гострими для суспільства концептами. Визначені в романі й ризики для соціуму, що нехтує своїми громадянами. У підсумку постулюється ідея: лише віднайдення власного внутрішнього «Я», свого метафізичного Дому – шлях до одужання, повернення внутрішньої цілісності й життя героїв у нових реаліях з новими цінностями, це надійний спосіб позбутися духовного сирітства.