СТИЛІСТИЧНІ ЗАСОБИ ВІДТВОРЕННЯ ПОРТРЕТУ ПРОТАГОНІСТА - МОСКАЛЮК, О. В.; СЕРЕБРЯКОВА, В. В. (АКАДЕМІЧНІ СТУДІЇ. СЕРІЯ «ГУМАНІТАРНІ НАУКИ», 2023)
Представлене дослідження висвітлює стилістичні засоби створення портрету головного героя оповідання Р. Л. Стівенсона «Пригода з капелюшною картонкою». Предметом вивчення обрано портрет як складова композиційно-мовленнєвої форми «опис». Об’єктом дослідження послугували стилістичні лінгвальні засоби відтворення портрету головного героя в англомовному літературному дискурсі. Проведене дослідження показало, що для створення портрету головного героя автор використовує різні стилістичні засоби. Найбільш численними є епітети (34%). Автор вживає різні види епітетів, а саме однослівні, парні, дворівневі, для опису зовнішності та внутрішнього стану головного героя оповідання. Використані епітети є емоційно насиченими. Друге місце за чисельністю вживань посідає гіпербола (28%). Проведене дослідження показує, що гіпербола вживається другорядними персонажами, чиї думки та висловлювання доповнюють загальний портрет головного героя. За допомогою метафор автор розкриває трусливий характер головного героя, адже Гарі постійно потрапляє в небезпечні ситуації, він не намагається знайти рішення виникаючих проблеми. Він тікає від обставин. Кількісно метафори складають 20% дослідженого матеріалу. Художня деталь є одним із значущих стилістичних засобів створення портрету головного героя й складає 18%. Різні види художньої деталі виконують певну функцію. Імплікуюча деталь наголошує на тому, наскільки вражений та зляканий головний герой. Наявність уточнюючих деталей надають оповіді автентичності й таким чином фігура Гарі набуває переконливої достовірності. Любов головного героя до Леді Ванделер розкривається за характерологічних деталей. В результаті, ми приходимо до наступного висновку: епітети, гіперболи, метафори та художня деталь створюють досить яскравий образ головного героя. Вони відтворюють як зовнішній, так і внутрішній портрет протагоніста, не лише через ставлення оповідача до головного героя, але й через думки та ставленя до нього другорядних персонажів, що знаходить своє відображення у їхній прямій мові.